În episodul anterior:
Mă numesc John Constantine.
Exorcist, demonolog și... "maestru al artelor oculte"?
E mult întuneric jos, pe-aici. Oamenii simt ce va să vie.
Se întâmplă peste tot.
Dacă-ți dai seama cu ce ne confruntăm, voi folosi informația să salvez vieți.
Dar cum e cu viața mea?
Ai osândit iadului o fetiță. Cu tot cu sufletul tău.
Cel puțin deocamdată.
Sugerezi că nu-i prea târziu să-mi mântuiesc sufletul?
Adică ai să ne ajuți?
Umblu singur pe calea mea. Fiindcă, să fim sinceri...
Cine-ar fi nebun de ajuns să umble alături de mine?
O zi proastă?
Lannis...?
Încă trei din schimbul meu au amenințat că pleacă azi. Oameni de nimic...
- Încă mai aud sunetele? - Nu începe și tu.
M-au pus șef peste niște pămpălăi cu tuleie la nas.
Nu-i nimic de auzit în mina aia.
Mergi și te curăță, dragule, cina-i gata când ieși.
Sunt flămând acum.
Nu-i gata încă.
Ce draci...?
CONSTANTINE 01X02 - "Întunericul din adânc"
Traducerea: Reef
- Îți exersezi abilitățile? - Doar una: răbdarea.
Pe unde draci-uscați ai umblat?
A trebuit să aștept câștigătorul la dublu. Doar pe ăsta l-ai nimerit.
Capnomanția nu-i o magie exactă.
Ghicitul viitorului în mișcările fumului e treabă spinoasă.
Eu ziceam că ești expert.
Pregătește șeile: mergem în Pennsylvania.
- Uită-te la hartă. - Una din picături e udă.
Destinația noastră e micuțul oraș Heddwich.
Potrivit ziarelor locale, un miner-șef tocmai a fost prăjit sub duș.
Păi ești pe cont propriu.
Pennsylvania...? Sucubul din marfar...?
Mai e valabil mandatul ăla?
Ciudat ce memorie lungă are legea când vine vorba de deraieri de tren.
Cine ești...?
Tare începi să mă enervezi...
Îmi cer scuze...
Scuzele sunt toate ale mele, păpușă. Să ți-l adunăm, da?
Dacă mă pricep la ceva, ăla-i gunoiul.
Tu ești... Tu ești tu.
Observația aia se termină mereu la fel, și niciodată în favoarea mea.
Te tot visez.
Începusem să cred că nu erai adevărat.
Cine ești?
Ceva desenatoare rapidă de bâlci - de-ăștia suntem?
Cocoțată și pândind de la vreo fereastră...
Mâzgălești figura vreunui biet nătăfleț apoi te bagi în el ca-ntr-un fost iubit.
Îi bagi limba-n ureche și mâna-n buzunar, precis.
Faină manevră, păpușă, dar am să sar peste.
Nu: părul blond-murdar; colțul buzei în sus.
- Ținuta bleagă. - Am o ținută excelentă!
- Le-am văzut pe toate. - Dar nu prea bine, pare-se.
Iaca.
- Ochii-s mult prea întunecați în asta. - Nu! Nu știu cine ești.
Te rog.
Fie.
Vrei răspunsuri.
De la un artist la altul...
În lumină...
Le găsesc eu pe ale mele.
John Constantine Născut: 10 mai 1982, Liverpool
Brună.
Greu de trecut cu vederea așa ironie, nu-i așa?
Simbolul orașului e un dragon și...
Sufletul ăsta amărât e ars de viu.
Deci tu ce zici că s-ar fi petrecut?
Foc prin țevi? E rar, dar se mai întâmplă prin orașe miniere.
Dacă-s fracturări hidraulice. Dar aici aveți exploatări miniere.
- Ce știi tu despre asta? - Am crescut în Liverpool, "colega".
Am inspirat mai mult praf de cărbuni decât aer, flăcău fiind.
- Pentru Lannis! - Să fie.
- Tre' să fi fost băiat fain. - Lannis era o jigodie.
Dar au închis mina pentru o zi.
Celor de pe-aici nu le trebuie invitații să se matolească.
Mai dă o halbă, Charlie.
V-ați gândit că de fapt dragonii ar fi cei de vină?
Nu există explicație naturală pentru ce-a pățit bietul Lannis, nu-i așa?
Să știi c-așa-i. Da' nu dragonii i-au făcut pe Lannis și pe ceilalți.
- "Ceilalți"...? - Alți nouă, toți anul trecut.
Au murit ca tipul ăsta?
"Accidente miniere".
Unii băieți spun că am săpat puțin cam prea adânc.
Am bătut la poarta iadului iar acum iadul bate-napoi.
- S-au auzit bătăi? - Da. Jos, în tunelul ăla blestemat.
Pui la tavă - încercați și alte produse.
Doar membrii familiei - Nu intrați
Ai găsit ce căutai?
De fapt, nu.
Mă numesc John Constantine. De la Ancheta din Philly.
Nu te-am observat în față, cu ceilalți.
Mă ascundeam pe-aici. Moartea soțului meu m-a lovit profund.
Ai puțin cărbune acolo... Pe mână.
Pe-aici se prinde de tine peste tot.
Zgura, funinginea... Pătrund în fiecare por și țesut.
Dar asta n-are niciun sens, nu-i așa?
Și, dacă nu te superi că întreb, tu ce crezi că s-a întâmplat?
Mai contează, oare? Lannis nu mai este.
Păi dacă mă ajuți, aș putea scrie un articol care i-ar onora viața.
Că o fi fost vreo mare onoare viața noastră.
Scuze.
Ești drăguț.
Știi, am auzit zvonuri cum că ar fi...
Ceva nu prea...
Natural colo jos în mina aia. Vorbea vreodată soțul tău de asta?
- Vrei un subiect? - Da.
Bun; am unul pentru tine.
E despre o țigancă.
Primise scrisori de la un bărbat, unul bogat...
Care voia să se-nsoare cu ea. Să o facă regina lui.
Zicea că-i un magnat industrial.
A uitat să spună că în cărbune.
Ar vinde ziarul un subiect ca ăsta?
- Putem vorbi altădată, nu-i nimic. - De ce?
Sunt liberă acum.
- Ești puicuță bună și alea, dar... - Ieși.
- Ieși! - Bine, plec...
Gata - plec.
- Ieși de-aici! - Acuma!
- Vreau să pleci! - Bine, plec...
- Nu-i nevoie de scandal. - Să-l scoată careva de-aici!
- Vreau să plece! - Ăsta cine-i?
Spune că-i ziarist.
Nimeni nu face figuri cu oamenii mei.
Ce cauți aici?
Cum spunea doamna... Sunt ziarist.
Căutați-l.
Acum te mai întreb odată. Cine dracu' ești?
Să-nțeleg că tu ești șeful minei.
Da. Sunt președintele Companiei Miniere NorPenn.
O necăjești pe văduva unuia din oamenii mei respectabili.
Știm amândoi că asta nu-i adevărat.
Ușurel, Thad. Ar putea fi de la Protecția Mediului.
- Ăsta...? Nici gând. - Într-un fel, tovarășul tău nu se înșală.
Ai un dezastru nu-prea-natural în mină. O știi tu, o știu și eu.
Ce nu-mi dau seama e de ce a ieșit la suprafață pentru a-ți ucide un om.
Ascultă la mine...
Nu știu pentru ce tabloid slinos scrii tu, dar eu am mineri speriați pe cap.
Cea mai mare amenințare pentru ei sunt paraziți ca tine ce-mprăștie panică.
Și tu le-ai auzit, nu-i așa?
Bătăile.
Du-te acasă.
Recunosc: ești insistentă.
- Apartamentul nupțial...? - Mereu iau apartamentul nupțial.
Spațiu din belșug... Dă așa, o energie bună.
Ți-ai pierdut ăsta.
- Erau 90 de lovele aici. - Trebuie că le-ai pierdut și pe alea.
Știi, i te-am descris tânărului drăguț de la recepție și...
A zis că te-ai cazat sub numele... Caligari.
Bud Caligari.
Dar permisul și biletul de tren pe care l-am găsit în coșul de gunoi
spun că te cheamă John Constantine.
Iar chestia cu gunoiul...? Ești o fată pe gustul meu...
- Zed. - De unde știi cum mă cheamă?
- Chitanța de card din gunoiul tău. - Deci chiar te-am fermecat.
Oi fi eu tont, dar îmi place să știu cine mă hărțuiește.
Nu te hărțuiesc. Dar ești în capul meu de luni bune.
Și apoi, dintr-odată, ești aici? Tu nu vrei să știi de ce?
Nu caut răspunsuri la întrebări ce n-ar trebui puse.
Păi eu caut. Nu știu nimic despre tine, dar simt că ar trebui.
Dând azi unu-n altul... A fost mâna sorții.
Păi dacă soarta ți-o cauți, ia cele 90 de lovele și bagă-le la loto.
Tu însemni ceva pentru mine. Poate și eu însemn ceva pentru tine.
Un motiv să-mi îmbunătățesc securitatea personală.
Am viziuni pe care nu le pot controla.
Și uneori, trăiri.
Ascultă, "Zed"...
Începi să-mi placi - puțintel.
Dar nu destul să te las să rămâi, deci, dacă nu te superi, ai vrea...
Ce-i aia?
Singurătate...
Durere...
Disperare.
Astea te motivează pe tine.
Ce fel de om e motivat de așa ceva?
Atât de multă vină, John Constantine.
Clarsimțitoare...
Sau poate doar pricepută la nimereli.
Fie...
Vrei răspunsuri?
Să vedem cât te ține. Șezi.
Vei face tot ce-ți spun - înțelegi?
- Da. - Închide-ți ochii.
Vreau să vezi o imagine în mintea ta.
O pâclă complet albă... Ce absoarbe orice sunet...
În afara sunetului vocii mele.
Mă auzi?
Bun.
E un porumbel alb pierdut în furtuna asta de zăpadă; trebuie să-l salvezi.
Întinde mâna; deschide-ți simțurile.
Și lasă porumbelul să vină la tine...
Acum.
Zed!
Zed. Zed.
Ai văzut focul...
Al omului din oraș care a ars?
Ce altceva ai văzut?
O cruce înaltă.
Bun.
Te-ai descurcat excelent.
Ei bine, acum avem ceva.
Am să mă schimb rapid, apoi îi dăm de cap, bine?
Bun.
John?
Constantine!
Biserica Bunului Păstor Sf. Asaph
Te vei face cunoscut, dacă știi ce-i bine pentru tine.
Chiar așa...?
- Într-o biserică...? - Scuze.
Nu-mi cere mie scuze, colega.
Pune-ți hainele, vrei?
- Ce-i cu treaba asta? - O chestie; știi tu, să sperie lumea.
Un bărbat înalt, fără față, te urmărește până acasă, se uită prin ferestre...
Nu-i foarte original.
Bun, gata; fuga acasă.
Bun.
Ai văzut un britanic în pardesiu?
Ți-a tras-o și ție cu nota de plată?
- Sfatul meu: nu te irosi cu ăla. - Nu am de ales.
Și fiul meu avea puterea aia...
Pe când era viu.
A lăsat în urmă belea de fete plângând și jurând că doar el le dădea sens vieții.
Nu-n genul ăla.
Ba-n genul ăla, dar nu cum crezi tu,
Doar că... înseamnă ceva pentru mine, nu știu ce.
Păi era o vreme când lumea venea la mine după răspunsuri.
Dar acum barmanul nostru primește mai multe confesiuni într-o zi
decât auzeam eu într-o lună de duminici.
- Poftim. - Mulțumesc.
Deci fiul tău e motivul pentru care ți-ai părăsit credința?
Am părăsit biserica atunci când l-a înghițit mina.
Dar credința nu mi-am părăsit-o.
Nu pot spune că am avut prea multă în primul rând.
Credința e acceptare nezdruncinată, fără loc de îndoială.
Așa ceva nu voi mai avea de-acum.
A avut grijă de asta mina aia blestemată.
Bună, păpușă; deja-i dimineața?
Când te vreau, pleci, când nu te vreau - ești aici.
Am să-ți ușurez treaba.
Ieși! Ridică-te!
- Nu te vreau! - Nu fi așa, păpușă!
Trebuia să verific ce ai oferit.
Protocolul de securitate strict este, de fapt, obligatoriu în meseria mea.
Încă nu știu cu ce te ocupi.
Ceea ce sunt eu, după cum atât de convențional ai portretizat tu...
Sunt un exorcist, demonolog și...
Amator ocazional de arte oculte. Întrebarea e...
Cine ești tu?
- Eu sunt Zed. - Așa. Zed Martin.
Ți-am găsit chiria pe trei luni.
Deci: cum de se mocirlește o chica bonita de vreo douăjde ani
într-un oraș minier galez ca vai de el din mijlocul Pennsylvaniei?
- Călătoresc mult. - Sigur...
Păi sunt doar două genuri de oameni care călătoresc.. mult.
Ăia cu circul și...
Ăia care fug.
Și, ciudat, nu văd peruci haioase și vopsea de față pe-aici.
Eu știu de ce fug. Tu știi?
Tu ai venit la mine, nu invers.
Dacă intri în lumea mea...
Te vei holba la demoni, draci și de-ăștia.
Chestiile alea din desenele tale există.
Da...
Nu vor fi...
Doar amintiri urâte ce-ți vor da târcoale.
Ci năpasta iadului ce-ți va vâna sufletul.
Și când sună clopoțelul...
Ai face bine să fii pregătită, dispusă și capabilă să răspunzi
cu ceva mult mai mortal decât un creion de desen.
Dacă te ține, putem trece la afaceri.
Dacă nu, plecăm pe drumurile noastre și nu-ți mai văd fețișoara în veci.
Nu mă vezi plecând.
- Să fie ce cred eu că este? - S-a prăbușit o mină.
Siguranță înainte de toate
Ce s-a întâmplat aici?
A căzut tot peste noi.
Înainte de asta: bătăile. Ai auzit bătăi?
Da, sunt acolo.
Bun...
Mersi, colega.
John!
- Dacă te prinde Thad aici, te face... - Mor oameni în mina voastră.
Acum cinci ani, Heddwich-ul era mort. NorPenn a salvat orașul ăsta.
Ziceau că mina-i stoarsă, dar noi i-am redat viață.
Fiindcă sunteți o operațiune ilegală, săpând neautorizat tuneluri
în zone ale pământului în care omul muritor n-are dreptul să ajungă.
E adevărat, nu-i așa?
Ce spun minerii?
- Aud sunete...? - Și au să le tot audă...
Iar oamenii au să tot moară...
Până închideți mina aia.
Ce-i asta? Ce dracu'...?
Ne trebuie ceva să spargem geamurile imediat.
Caută sub scaun. Ce dracu'...?
Dumnezeule...
Ești bine?
- Da, aveam totul sub control. - Aproape că te-ai înecat în noroi.
Nu... mă gândeam la o vrajă în capul meu; mergi vezi de șofer.
Nu te tortura cu asta, păpușă. N-aveam ce face pentru individ,
și nu vrem să rămânem pe-aici să nimerim în anchetele poliției.
Nu înțeleg: ce era în mașină?
Ăsta-i prețul când faci afaceri cu subsemnatul.
- Am încercat să te previn. - Știu; dar sunt tot aici.
Dă-te-n flori - n-ai ce să vezi.
Ce se petrece?
Pe la noi minerii le spun "Coblynau", dar îi găsești în toate culturile.
Sunt spiritele minerilor morți. Bat în pereți, să anunțe pericole.
Deci Coblynau-ii ăștia... De fapt îi păzesc pe mineri?
- Anunță pericole, nu le provoacă? - Exact.
Coblynau-ii tradiționali nu se ridică la suprafață și categoric nu ucid.
Atunci care-i explicația?
Ar putea fi întunericul ce se ridică.
Ceva silește răul să iasă în valuri spre suprafață.
Ceva schimbă regulile. Simt ceva mână omenească.
Ca și când cineva cheamă spiritele astea dinadins.
Nimic nu miroase mai clar a răzbunare ca moartea prin demoni.
Dacă nu mă înșel...
Atunci cineva conjură mardeiașii ăștia din apropiere.
Vreun miner.
Am auzit că se adună toți la crâșmă pentru o ședință de urgență.
Cred că trebuie să ne schimbăm, păpușă. Ne vedem acolo.
Dacă vă ieșiți din fire și faceți din asta vreun circ cu sperieturi, n-am ce zice.
Zvonurile țăcănite nu ajută...
Curios: bețivi sceptici, nicăieri.
- Zici de fostul popă? - Cum ai zis?
Ellis. A fost popă până să-i moară fiul în mine.
Ceea ce ar putea fi un motiv de răzbunare.
Când te-am lăsat ieri baltă,
am găsit dovezi ale chemării chestiilor alea nămoloase
într-o biserică părăsită din afara orașului.
Exact cea căreia i-a întors Ellis spatele.
Deci el ar putea fi cel care conjură răul pentru răzbunare?
Vino-ncoa; te fac o tură.
Scuze, colega, dar, uite... Domnița mea-i cam amețită, știi tu.
Te superi dacă-ți rechiziționăm scaunul? Se poate? Mersi mult, colega.
Așază-te.
M-am prins: e scaunul lui, locul unde bea, dar nu-mi pot controla vedeniile.
Păi ieri ai făcut-o.
Amintește-ți ce ți-am spus. Închide ochii acum.
Închide lumea în afară.
E rece.
- Ce zici, păpușă? - La picioare.
Încet, fără a pierde vedenia, deschide-ți ochii.
Privește la picioare.
Un râu.
O cascadă!
Rămâi în vedenie.
Caută indicii.
Văd un... cort, cu un scaun vechi în față, ca un scaun pliant.
Pare un loc de campare.
V-ați hotărât de-acum?
Charlie, există vreun loc de campare pe lângă râu prin zonă?
Cel de la Pârâul Cocoșului e cel mai apropiat.
Pârâul Cocoșului...
Cum poate un om atât de slab să fie capabil de atâta distrugere?
Oamenii nu sunt în întregime buni și nici în întregime răi.
Ține: scutură-l și alungi răul.
- Tu ce vei folosi? - Istețimea mea.
Tu ești pastorul Ellis McGee de la Biserica Bunului Păstor Sf. Asaph?
Nu mai sunt.
Et separabunt traductionem alicuius,
et omnes Satanae in votis pacta...
Spiritualia, et animam vinculo,
et opera Satanae.
- Îl știi. - Normal că îl știu.
E Pieptarul Sfântului Patrick.
Ce dracu' se petrece aici?
Am venit să-ți închei conflictul spiritual.
Abilitatea ta de a mijloci divinitatea se poate folosi și la dezlănțuirea răului.
Crezi că eu sunt în spatele uciderilor din oraș?
Biserica ta pângărită are toată puterea răului de care ai nevoie, colega.
Îți trebuie credință pentru a invoca răul.
În caz că n-ai observat, eu sunt stors cu totului.
Auzi, John, poate ar trebui să-l ascultăm.
Nerozi... Trebuie să vă scoateți tâmpeniile din capete.
- Nu vedeți nici ce-i în fața voastră. - Cum ar fi?
Oamenii uciși la suprafață nu sunt mineri, sunt șefii din conducere.
Cineva îi face în sfârșit să plătească.
Ai putea avea dreptate.
- Câți șefi au mai rămas? - Doar unul.
Proprietarul companiei, Thad Bowman.
- Ai accesorii de desen în mașină, nu? - Da...?
Pulverizator de vopsire ne trebuie.
Vino.
Vii, băiete?
Da, iată-mă, tată.
Peterson a zis că a curățat puțul din est,
dar știu că lașul ăla era prea speriat să coboare acolo.
Vreau să văd cu ochii mei până nu apar oamenii în zori.
Chiar crezi că-i o idee bună să deschizi mina după cele întâmplate ieri?
Oamenii vor să muncească, băiete. Trebuie să respecți asta.
Pare curățat. Să vedem puțul de jos.
- Chiar crezi că ar trebui să facem asta? - Nu începe și tu, băiete.
Nathan!
Chiar sunt adevărați.
Pictează.
Păzitor al Pământului...
Strajă a Țărânei de la Temelie...
Fii binevenit în acest loc sacru.
Prin Pământul ce trup îți este
și prin înțelepciunea celor din vechime...
Salut și rămas-bun.
- Ce am făcut? - I-am amintit ce este:
un spirit păzitor.
Cum spuneam, Coblynau-ii sunt bulangii pașnici din fire.
Încă respiră. E bine.
Ăsta nu-i la fel de norocos.
Qué Dios lo bendiga. (Binecuvânteze-l Dumnezeu)
Deci ne-am întors de unde am plecat.
Urmele astea de mâini...
- Le-am mai văzut. - Unde?
Trebuie să ne asigurăm că nu mai coboară nimeni aici.
Niciodată.
- Du-l acasă. - Tu ce vei face?
Un singur lucru la care mă pot gândi.
- Ce caută popa aici? - Trebuie să fie aici ca să vadă asta.
Te-ai descurcat bine mai devreme - dacă am uitat cumva să-ți spun.
- Păi acum știu în ce domeniu lucrezi. - Nu-i pentru toată lumea, păpușă.
Și, după asta, găsești un nou oraș drăguț și liniștit?
Da...
Fiindcă eu sunt genul ăla de...
Chica bonita. (Puicuță bună)
Serios: n-am vrea să stăm aici.
Uneori e nevoie de ceva vreme să se răspundă chemărilor credinței.
Faci tu trebușoara?
Pentru fiul meu.
Vreau cheile mașinii tale.
Sunt în camionetă; încotro?
Să fac partea grea, desigur.
- Am aruncat mina-n aer. - Aia am făcut.
Iar Coblynau-ii vor rămâne la odihnă dacă sunt lăsați în pace.
Dar cineva cu o magie tare puternică i-a chemat la suprafață în primul rând.
Nu-i gata treaba.
Ziaristul, nu...? Ancheta din Philly?
- Pot intra? - Mă tem că am musafiri.
Știu cine l-a ucis pe soțul tău.
În cazul ăla...
Cred că ar trebui să-mi cunoști musafirii.
Atunci nu mă poftești înăuntru?
Nu-i nevoie.
Acum...
Ai vreun subiect pentru mine?
Îți dau o singură ocazie.
Alungă-ți animăluțele și am să te cruț.
Cum de știai?
Semnul de cărbune de pe mână, când ne-am văzut prima dată.
Am văzut unul fix la fel pe un flăcău pe care încercau să-l ucidă Coblynau-ii.
Apoi... mi-am amintit ce ai spus.
Ești țigancă...
Nu-i nimic mai negru ca magia țigănească.
Când am plecat de acasă, mi-am făgăduit că nu voi mai folosi magia neamului meu.
Apoi s-a întors la mine, mai puternică decât oricând înainte.
Singurul motiv din care ai putut face ce ai făcut
e fiindcă un întuneric se întinde peste tot,
chiar și în locuri retrase cum e Heddwich.
Te infectează.
Nu... Te înșeli.
Trimite bieții ăștia nătângi înapoi unde le e locul.
Ucideți-l.
Ai uitat un lucru, zgripțuroaică proastă.
Astea sunt spirite ale minerilor morți, și soțul tău, pe care l-ai omorât, era miner!
Spirit neliniștit al acestei case, te chem să-ți cauți răzbunare!
Lannis...? Nu!
Dă-mi drumul! Nu...!
Eu sunt victima!
- Ne mutăm de tot, este? - Ai vrea tu.
Păi mă tem că n-am niciun chef de ceartă astă-seară, scumpo.
Firește că nu; aproape ai murit.
Voiam doar să văd că ești bine.
Nu-i adevărat.
Voiai doar să vezi că nu am fugit iar de tine.
- Asta aveai de gând? - Ascultă, Zed...
Nu pot nega că oferi valoare moderată pe teren.
- Ți-am salvat viața. - Aia-i deschisă dezbaterii.
Adevărul e că eu lucrez cel mai bine singur.
- Și eu. - Mereu mă pun pe mine pe primul loc.
E singurul mod în care am supraviețuit și eu.
Toți cei care-și pun încrederea în mine mor.
Bun, m-ai convins.
Vezi tu, John...
Eu te-am tot așteptat.
Iar tu m-ai găsit.
Eu nu știu ce am așteptat - tu nu știi ce ai găsit.
Întrebarea e: ne vom ajuta unul pe celălalt sau nu?
Dacă-mi dai voie...
Sunt stors de vlagă.
Să zicem că ar putea fi o ușurare să te încrezi orbește,
să lași deoparte nevoia de dovezi pe făgăduința speranței.
E nevoie de încredere să întorci întunericul la lumină.
Iar cei care se încred riscă să-și pună credința în mâinile cui nu trebuie.
Căci sunt și din cei care se roagă pentru tine...
Dar și din cei care rod din tine.
Și, indiferent cât de grijuliu ești...
Uneori...
Nu poți face distincția și pace.
Traducerea: Reef